Acest serial este inspirat după evenimente reale. Numele personajelor
au fost schimbate din motive dramatice.
O lume magică este definită de ceea ce se întâmplă, la nivel ireal
sau un nivel prea ciudat să-l putem înțelege.
Prea ciudat pentru a-l înțelege.
Există un motiv pentru care realismul magic s-a născut în Columbia.
În ziua de astăzi, guvernul american poate să asculte tot ce spui.
Știu unde ești, știu cu cine vorbești,
și crede-mă, știu cu cine ți-o tragi.
Pornești un telefon, un calculator și ești sortit pieirii.
Dar în Columbia, în 1989, n-a fost atât de ușor.
Pentru început, nu era internet.
Nu erau telefoane.
Erau telefoanele prin satelit,
și ca să prinzi semnal, trebuia să zbori direct peste unul.
Pe lângă asta, singurii oamenii care aveau telefoane erau bogății...
proprietarii, politicienii...
Și norocul nostru, narcoticii erau cei mai bogați dintre toți.
Ce faci, "Șopârlă"?
Vezi că ieșim în seara asta.
Și odată ce ai semnal, nu știai pe cine asculți.
De asta pe vremea aia, guvernul american a dezvoltat un soft de identificare
a vocilor țintelor noastre.
Îl am pe "Otravă" pe frecvența de 400 la 1700 MHz.
Și ați ghicit, nu aveam nici GPS.
Ciocan, pregătește-te să începi.
Odată ce aveam ținta, mai trebuia s-o localizăm.
Așa că trebuia să triangulăm semnalul folosind agenții de pe teren.
Bun, e în Modelia. E în partea de vest.
Ochi de Șoim, ai recepționat?
Poți fi mai exact? Unitățile de poliție așteaptă.
La Dispensaria.
Am o masă pregătită.
Să vii pe la miezul nopții.
- O să fie plin de femei. - "Otrava" nu știa asta,
dar s-a ales cu o întâlnire.
Negativ cu Ciocanul. Acest tăntălău ne-a spus unde merge.
Ciocan, retragerea.
Cui predăm acest caz? Celor de la Antidrog?
- Da. Să-i dăm cazul lui Javier Pena. - Pena e un măgar.
- Am să-l dau celuilalt. - Sigur.
Prin "celuilalt", se referea la mine.
Eu sunt Steve Murphy, agent Antidrog.
Și din câte puteți vedea, am prins rădăcini în Columbia.
Da?
"Otrava" va petrece la Dispensaria.
Am înțeles.
Se întâlnește cu "Șopârla" și cu ceilalți la miezul nopții.
Bine.
Mi-ar fi plăcut să merg personal după "Otravă",
dar agenția Antidrog nu are niciun drept într-o țară străină.
Așa că am făcut ce trebuia... Am sunat poliția.
La Dispensaria?
Bine.
Ghici cine a fost.
Partenerul tău.
Mi-a dat un cadou minunat.
"Otrava".
Știe că merg să-mi pregătesc bagajul?
Da, sigur.
Nu-i un prost.
Trebuie să plec.
Împărțim?
Zgârcit nenorocit.
În caz că vă întrebați, acesta-i măgarul.
Javier Pena, partenerul meu.
Și acesta-i Colonelul Carrillo, șeful secției de Cercetare,
unitatea care a ajutat la prinderea celor răi.
Iubea narcoticii.
Distracție în Zona Rosa. Toți merg acolo.
Mai ales asasinii locali.
Columbienii îi numesc mercenari.
- Ce faci, fiule? - Frate.
Hai înăuntru să ne distrăm.
"Otravă", a fost unul din cei mai buni.
Nenorocitul care a omorât zeci de oameni.
Poate sute.
Dar nu mă înțelegeți greșit.
L-aș fi trimis pe Carrillo acolo chiar dacă "Otrava" n-ar fi omorât pe nimeni.
Nici eu nu suport narcoticii.
Imediat ajungem, băieți!
O să ne oprim pe strada 14 și vom merge pe după colț.
Riano, Trujillo, voi veniți în față cu mine.
- Calvin și Silva, voi mergeți prin spate. - Da, dle.
S-a înțeles? O să atacăm cu tot ce avem.
O să-i omorât pe acești nemernici.
Da, dle!
Nu v-aș învinovăți dacă ați da vina pe mine pentru acest măcel.
Da, eu am deschis subiectul.
Dar nu mă numiți un răufăcător, încă.
Thanks to explosiveskull - www.addic7ed.com -
Traducerea și adaptarea Richard Nasta
Dragii mei americani...
Uitați la Richard Nixon, de exemplu.
Oamenii uită, dar 47 de milioane de americani l-au votat pe Nixon.
Credeam că e unul din băieții buni.
Și Nixon credea că chilianul Pinochet era un om bun
pentru că ura comuniștii.
Așa că l-a ajutat pe Pinochet să dețină control.
Apoi Pinochet s-a răzvrătit și a început să omoare mii de oameni.
Poate că nu a fost un om bun până la urmă.
Dar uneori, oamenii răi fac lucruri bune.
Nimeni nu știe asta, dar în anul '73, Chile era pe cale
să fie cea mai mare țară din lume de procesare și export al cocainei.
De câte ori trebuie să vă spun că nu trebuie să irosiți acidul?
Laboratoarele erau ascunse în deșert având km de drum necontrolat
pentru a-și trimite marfa în nord.
Să fii productiv, nu poți irosi banii! Haideți!
Sunteți înconjurați!
- Mâinile sus! - Toată lumea în genunchi!
Dar Pinochet a stricat petrecerea.
Ce naiba se întâmplă aici?
La pământ!
A închis 33 de laboratoare și a arestat 346 de traficanți.
Și apoi, fiind Pinochet... i-a omorât pe toți.
Atenție!
Pregătiți armele!
Ochiți!
Pregătiți muniția!
Trageți!
Spun că atunci când un holocaust nuclear distruge lumea,
doar gândacii vor supraviețui.
Cred că aveau dreptate.
Gloanțele l-au ratat pe Mateo Moreno, așa zisul "Gândac",
și a fost destul de isteț să facă pe mortul.
N-a fost omorât în acea zi.
În schimb, a câștigat la loterie.
"Gândac" fura de la șefii lui timp de luni întregi.
Acum a fost lăsat singur într-o lume cu produsul perfect.
Un produs a cărei ofertă crează propria cerere.
Începe să împachetezi. Trebuie să părăsim țara.
Nenorocitul de Pinochet omoară întreaga lume.
- Dar nu ești un comunist. - Nu, nu un comunist, ceva mai rău.
Un traficant.
- Un traficant? - Da, unul de droguri.
În acei ani, aflam despre efectele cocainei asupra creierului uman.
Nu știam multe, dar știam că-i ceva foarte puternic.
Asta ne va oferi rezultate mai bune.
Cocaina invadează celulele plăcerii din creier.
Un șobolan va alege cocaina în detrimentul mâncării și al apei.
Ar alege cocaina în detrimentul somnului, al sexului... chiar al vieții.
Creierul uman nu-i la fel ca cel al rozătoarelor...
decât dacă vorbim despre cocaină.
"Gândac" știa că avea produsul perfect.
Trebuia doar să-l pună pe piețele corecte.
Mulțumesc.
Și cele mai bune piețe din lume erau în Columbia.
BUN VENIT ÎN COLUMBIA
Avea trei opțiuni.
Și băgați de seamă, toate trei sunt importante în această poveste.
Frații Ochoa: Jorge, și cel de pe cal e Fabio.
O familie de contrabandă tipic columbiană.
- Erau isteți și bogați... - Salud!
... dar "Gândac" credea că viața de bogați i-a făcut prea moi.
Un alt posibil partener era Jose Rodriguez Gacha,
numit "Mexicanul, " pentru că iubea tequila și pălăriile sombrero.
Domina rutele de contrabandă cu smaralde.
Smaraldele se vând greu, chiar și după standardele columbiene.
Dacă ajungi în vârf... înseamnă că ți-ai omorât inamicii.
Partenere. Ce faci aici?
Și uneori, partenerii.
"Gândac" se temea că comerțul cu smaralde i-a ajuns la cap lui Gacha.
Așa că a ajuns la a treia opțiune: un om în care "Gândac" avea încredere.
Da, ați ghicit: Pablo Escobar.
Omul care îmi va schimba viața pe vecie.
Pablo distrugea piața cu contrabanda lui.
Țigări, alcool, marijuană, orice.
În acea perioadă, Pablo deținea jumătate din poliția din Medellin.
Dar DAS era versiunea columbiană a FBI.
Ei nu se jucau după aceleași reguli.
Ziua bună.
Pablo Escobar?
Unde-i Felipo?
Felipo e arestat.
Prostii. Felipo lucrează pentru mine.
Obișnuia să lucreze. Acum merge la închisoare. Ce părere ai despre asta?
- Știi cu cine naiba vorbești? - Taci naibii din gură.
- Nu vorbeam cu tine. - Calmează-te, Gustavo, te rog.
Arată puțin respect.
Care-i problema, dl Jose Luis?
Cum de îmi știi numele?
Ești Colonelul Jose Luis Herrera.
Și el e Nacho Ibarra.
El e Garcia, Lopez...
- Și tu ești Pinilla? - Da, Pinilla.
- Pinilla. - Da.
Pinilla cu Phillipe și Esperanza.
Nu-mi pasă. Deschide mașinile.
Nu am toată ziua la dispoziție.
Deschide-o.
Spune-mi ceva, dl Escobar.
Cine naiba crezi că ești?
Nici măcar nu te stresezi să ascunzi marfa de contrabandă.
Pentru că plătesc pentru privilegiu, Colonele.
Da? Nu mai spune.
Unde sunt actele pentru import?
Ai nevoie de acte pentru aceste televizoare.
Ia-le.
Scuze, dle Escobar. Nu suntem poliția din Medellin ce au salar de rahat.
- Frate, nu-s pentru tine. - Atunci pentru cine?
Pentru Carlitos.
Pentru fiul tău.
Nu i-ar plăcea un televizor în cameră?
Pinilla!
Fiica ta doar ce-a luat carnetul.
Am un sistem audio pentru mașină care-i va plăcea.
Prietenul tău, Lopez... are o soția foarte frumoasă.
- Nu? E o vulpe. - Da.
Soția ta e minunată, frate.
Ce caută cu un tip ca tine?
Cred că merită niște bijuterii.
De ce nu pun băieții să-ți lase niște daruri?
Colonele, ce-ți face mama?
- Doar ce-a ieșit din spital. - Da, e mai bine.
- Bun. Mă bucur să aud asta. - Da.
Domnilor...
Am să vă spun cine sunt.
Sunt Pablo Emilio Escobar Gaviria.
Am ochi peste tot.
Asta înseamnă că nu puteți mișca un deget în toată zona Antioquia
fără ca eu să știu.
M-ați înțeles? Nici măcar un deget.
Într-o zi, am să fiu președintele Republicii Columbiene.
Munca mea e să fac afaceri.
Așa că puteți rămâne liniștiți și acceptați oferta...
sau acceptați consecințele.
Viața... sau moartea.
Voi decideți.
- Dă-le drumul. - Bun.
Pablo!
El e Pablo.
- Încântat. - Mateo Moreno.
Nu, nu. "Gândac" pentru prieteni.
Bine, ieri vorbeam și cred că afacerea asta poate să ne aducă mulți bani.
Explică-i.
Am pasta în Peru.
Am să mă ocup de partea chimică a producției,
și de restul detaliilor pentru a putea face pudra albă pură.
Ce am nevoie de tine e să mă ajuți s-o aduc în Columbia.
Acum spune-i cât costă.
În Chile, costă 10 dolari gramul.
- Se vinde la gram? - Da, e foarte bună.
Iei puțin acum, și în 20 de minute, vrei mai mult.
Și mai e și un medicament digestiv. Te trimite la baie.
E foarte pură. Vrei?
Dacă chestia ăsta-i atât de bună încât putem face bani,
putem s-o transportăm în mașini.
O putem vinde în Bogota, Barranquilla, Cali, Cartagena...
Vom fi bogați.
- Care ai spus că-i numele tău? - "Gândac".
Uite, "Gândac"... nu ai viziune, prietene.
Dacă gramul costă 10 dolari aici, gândește-te cât costă în Miami.
Ador melodia aia.
Rodrigo! Încă o dată.
Atunci, Miami a fost un paradis.
M-am înscris pentru nisip, surf și femei.
În '79, răufăcătorii pe care-i urmăream purtau șlapi.
Antidrog! Opriți-vă!
Eram un agent Antidrog tânăr, partenerul meu fiind Kevin Brady.
Kevin era mai încet.
De ce fugi?
Ce ai aici? Ce-i asta?
Aia e o promovare.
Hai mergem să sărbătorim.
Ia te uită.
Du-te!
Mai comentează acum.
Câți bani îmi datorezi?
Ce s-a întâmplat cu banii pe care trebuia să mi dai săptămâna trecută?
Așa-i.
Bine. Pe cine alegem?
Ce zici de ea?
Nu, nu, trebuie să ne batem joc de el.
Da, să nu-i reușească.
Acolo. O vezi? La bar?
- Care? - Rochie albastră, blondă. E genul lui.
- Strike! - E bună.
Bun.
Murph! Sparrow, ora trei.
Cât timp stăteai acolo, se tot uita la fundul tău.
Îți verifica fundul.
Treci acolo. Haide.
Ascultă, s-a uitat la tine tot timpul cât ai dat cu bila.
Pe bune. Te-a urmărit. Tot timpul.
Vorbesc serios. Uită-te la ea.
- E genul lui. - Vorbești de cea blondă?
Nu, cealaltă. Normal ca de blondă.
E cea mai sexy de aici. E genul tău.
Vă bateți joc de mine?
La naiba, merg.
Pe ea.
- Da. - Cat stai acolo, mai adu-mi o bere.
- Să ai pace. - Uitați-vă cum se mișcă.
Cum ești?
Ocupată.
Și am spus, "dacă nu vrei să fii acolo, nu trebuie să fii.
Nimeni nu te forțează să faci nimic." Așa că nu știu...
Da, nenorociții m-au păcălit.
Dar nu-i puteam lăsa să scape așa.
Scuză-mă. Vezi acei băieți?
Își bat joc de mine.
Îmi spun că te-ai uitat la mine la fund și de ce te-ai uita la unul de polițist?
Ești polițist?
Nu chiar. Sunt de la Antidrog.
Agenția Națională Antidrog?
Înseamnă că tu faci ca iarba să fie mai scumpă.
De ce nu-mi faci un favor?
Vreau să le-o dau peste nas. De ce nu-mi dai numărul tău?
Ce zici de unul fals?
Merge și asta.
Ai un pix?
- Îmi pare rău pentru deranj. - Sigur.
Noapte bună.
Exact la țintă!
- Unde-i berea? - Berea? Nu m-am întors cu berea.
M-am întors cu asta dar nu pot să citesc. Ce zice?
- Citește și plânge! - Dă-mi-o.
Cât te-a costat?
- E scrisul tău. - Nu-i scrisul meu!
Am zis, ce naiba?
Cel mai rău, puteam să trezesc o bunicuță în Boca.
Da?
Până la urma nu-i fals.
M-am gândit că-ți vei da seama.
Până la urmă, ești de la Antidrog.
Și uite-așa... m-a avut.
Momentul în care Pablo a văzut laboratoare din Peru,
cocaina l-a avut.
A trecut ceva vreme.
Ei sunt prietenii mei, Pablo și Gustavo.
Vrei cafea?
Da, cafea?
Da, cafea.
- Dar tu, Pablo? - Nu.
Sigur?
Fabrica mea e mică, dar foarte productivă.
Pentru a rupe frunzele, folosesc copiii datorită picioarelor lor mici.
Frunze magice.
Kerosenul separă drogul de frunză.
Acolo, acidul sulfuric îl distilează.
Apoi îl tai și îl amesteci cu petrol.
Apoi, scoți produsul tare din lichid.
Îl lași să se usuce.
Folosești amoniac să scoți pasta.
Și uite-o. E o pastă... dar pură.
Uite premiul.
E ca bucătăria din casa ta.
Ca facerea unui tort.
Doar că-i un tort mai bun decât toate cele gustate.
O presă veche, o antichitate.
Acum o punem în cuptor.
Uite una. Celelalte vin lângă.
Totul natural, organic și sănătos. E foarte bună.
Atunci...
- Vom lua un kg. - Un kg întreg. Perfect.
- Nu. - Ai spus un kg.
Vom lua cinci.
Cum vom trece 5 kg dincolo de graniță?
Ăsta-i departamentul lui Gustavo.
Acesta are un motor bun.
M-am uitat la ea și cel mai bun loc de-a ascunde marfa
e în locul de sub volan.
Are 22 de cai putere.
E ușor de dat jos aripa?
Nu-ți face griji. Pot să pun 5 kg ușor acolo.
Bun. Vom lua trei mașini, te rog.
- Sigur, când ai nevoie de ele? - Acum, frate.
Vom lua mașinile și ne vom întoarce la laborator.
De ce naiba ne-am întoarce la laborator?
Pentru că mașina are 4 roți asta înseamnă 20 de kg/mașină.
Pentru 3 mașini, asta înseamnă 60 de kg.
Asta înseamnă 9 dolari profit/gram.
Adică 9.000 $/kg.
9.000 de $ ori 60... Profitul e 540.000$.
Așa da!
- Știi să conduci, "Gândac"? - Da.
Bun, eu și Pablo suntem mai rapizi.
Asta înseamnă jumătate de milion într-o călătorie,
folosind aceleași rute de contrabandă ce le folosea mereu.
Cei mai ușori bani pe care i-a făcut.
În Medellin, Pablo n-a irosit timpul.
A cumpărat o casă în vechiul cartier
și a deschis primul laborator pentru a transforma pasta în cocaină pudră.
Cum te simți, Gustavo?
Miroase a rahat pentru mine.
Ce nemernic ignorant. E ca brânza franceză.
Cu cât miroase mai urât, cu atât e mai bună.
Bine.
Ce-s cu acele lumini?
Sunt pentru a alertă polițiștii sau?
Fă-ți griji pentru transportul mărfii și pentru vânzarea ei.
Eu sunt artistul aici, da?
Da.
- Bine? - Da.
A fost o operațiune mică, încât îi spuneau "Bucătăria."
Dar nu înțelegeți greșit, va schimba Medellinul pentru totdeauna.
Știi ce mă îngrijorează, Pablo?
Nu crezi că muncitorii se vor îneca cu tot acel fum?
Să le construim un șemineu atunci.
Așa.
Domnilor, primele trei.
Dacă afacerea face atâția bani, de ce mă trimiți pe mine?
Doar ce-am început. Trebuie să avem grijă cu banii.
- Nu fi măgar. - Nu, nu mă lua cu asta.
- Haide. - Cat poate costa biletul la clasa întâi?
Nu știu. De ce nu ți-l cumperi singur?
Ca fiul său, mama lui Pablo, Hermilda era plină de resurse.
Mamă, cât crezi că intră acolo?
- Cam 5 kg, dragă. - Atâta?
Crede-mă, Pablito.
Îmi place. Să-i dăm bice.
- Pablo. - Mulțumesc, iubirea mea.
E Gustavo.
Cinci kg.
Pablo și-a iubit nevasta Tata la fel l-a iubit și ea.
Era un bărbat adevărat în familie.
Tipul ce trebuia să poarte sacoul, era "Leul."
- Prietenul meu. - Bună, ce faci?
Pablo, el e "Leul."
Era un prieten de-al lui Gustavo ce și-a petrecut copilăria în America.
Spune că vrea să zboare la clasa întâi. Dar noi nu suntem chiaburi.
Pablo Escobar Gaviria. Ce faci?
- "Leul". - Încântat, "Leule."
Poftim trei.
Vom avea nevoie de încă două.
- Așa este. - Pablito...
asigură-te că nu o porți tu.
Dragostea mea... oricum nu-mi vine.
Încearc-o.
Vino aici.
Așa.
Bun.
Unu...
- Doi... - Încape mult!
... trei.
- Încă două. - Am înțeles. Mă întorc imediat.
E destul de chipeș.
"Leule", sacoul îți vine foarte bine.
Da. Scuză-mă, doamnă, puteți s-o reglați puțin în spate?
Auzi ce spune.
Arată foarte bine, fiule.
Ca un model, nu-i așa?
"Leul" a fost primul care a dus cocaină în Miami.
Bun venit în Statele Unite.
Mulțumesc. Să aveți o zi bună.
Următorul, vă rog.
Contactul lui a fost un nebun pe nume Carlos Lehder,
jumătate columbian, jumătate neamț și 100% star playboy.
Mare fan al lui John Lennon și Adolf Hitler.
Vă dați seama.
În '79, iarba era transportată din Columbia
într-un avion foarte mic.
- Ce faci? - Ce faci?
- Bun venit. - Mersi. Cum ești?
- E totul în regulă? - Da.
E atât de cald.
Pentru ce naiba ai sacoul pe tine?
Îți place sacoul, frate?
Am luat-o din Columbia și uite, are un mic dar.
Am fost în închisoare o perioadă, îți amintești?
Am văzut ce putere are asta acolo. O otravă adevărată.
Ce ai acolo e produsul perfect.
Pablo spun că străinilor o să se îndrăgostească de ea.
O să le distrugă mintea, cu siguranță.
Da, dle.
Poftim.
Sunt cinci kg acolo.
Unde mergi?
Merg să-mi iau alt sacou, frate.
Ne vedem la aceiași oră și mâine.
"Leul" a făcut mai mult de 20 de zboruri între Medellin și Miami.
Venind cu droguri, plecând cu bani.
Cei bogați și faimoși din Miami trăgeau pe nas în cantități uriașe.
Și în scurt timp, Pablo a trebuit să-și schimbe mașinile cu camioane.
Gustavo umplea camioanele cu cartofi,
principala sursă transportată din Peru în Columbia.
Nici măcar nu trebuia să mituiască polițiștii.
Pasta de cocaină era ascunsă în locul roților de rezervă.
Fiecare roată putea ține până la 20 de kg.
10 camioane, 20 kg/fiecare, mergând și întorcându-se zilnic...
Faceți voi calculul. Era imposibil ca "Leul" să facă asta.
Curând, "Leul" a trebuit să vină cu metode noi
să strecoare drogul în Miami.
Servieta nu are un buton fals?
Voi sunteți piloții, așa că puteți să luați geanta cu voi fără probleme.
E 150.000$/kg sau cât vrei.
Vom lua patru.
E mult mai bine.
Ia pe astea două și spune-i lui Jairo să-ți mai dea două. Da?
- Bine. - Perfect. Mulțumesc.
- Pe mai târziu. - Da.
Intrați, vă rog.
Acestea sunt pachete.
Luați un pachet... îl băgați în ulei și-l înghițiți.
Ușor, nu?
Veți înghiții 50 și vă plătesc 10.000$.
Da?
Dar cu voi două, avem o problemă.
Sunteți gravide.
E bine, pentru că cei de la vamă nu vor verifica femeile gravide.
Puteți să înghițiți lejer 70 în loc de 50 de pachețele.
Și vă voi da 15.000$ să vă ajut cu copii.
Da? Perfect.
La începutul anilor 80, majoritatea zborurilor din Bogota
avea câțiva purtători.
Nici măcar nu știau unul de altul.
Și știți ce?
Intrând era ușor, pentru că nimănui nu-i pasă de cocaina din America.
Le pasă doar de iarbă.
Curând, cocaina era ascunsă în orice export legitim din Columbia.
În pește, cafea, flori, furtune... orice.
Dar nici așa nu a fost de ajuns.
Partea dificilă a fost umplerea avionului lui Lehder cu cocaină în loc de iarbă.
Ai încredere în acest tip?
Nu știu. A fost în America în închisoare.
- E poponar atunci? - Cu siguranță e poponar.
Dar are rute bune.
- Prieteni! - Carlos.
Gustavo Gaviria, încântat.
- Asemenea. - Vere.
Pablo Emilio Escobar Gaviria. Încântat.
- Vere? Încântat. - Cum a fost zborul?
Liniștit.
Să trecem la afaceri.
"Leul" ne spune că ai transportat multă iarba cu avionul.
- Adevărat. - Cat cari într-un zbor?
- Cat de departe? - Miami.
- În jur la 1.000 de kg. - 1.000 de kg?
Punând la socoteală și petrolul.
Carlos...
Da?
Dar dacă luăm scaunele, tapițeria și toate porcăriile
și rămâne doar locul pentru pilot? Poți să bagi mai mult?
Vom lăsa și motorul.
Cât de mult?
Cam încă 300.
Bun, dle Carlos. Hai să vorbim.
În câteva luni de la întâlnirea cu "Gândac",
Pablo a realizat prima rută dedicată narcoticelor din Columbia în America.
A fost o adevărată cotitură în istoria narcoticelor, oameni buni.
Apoi Pablo a închis "Bucătăria" și a deschis laboratoare de cocaină
în mijlocul junglei.
Sub corturi acoperite de pădurea columbiană,
putea să-și extindă producția fără ca cineva să observe.
Ți-am adus un mic cadou.
Brazilience.
Cele mai minunate funduri din lume, crede-mă.
Nu, nu mă simt bine.
- Ce e, "Gândac"? - Bună.
Gustavo.
Ce naiba-i cu voi?
Zburați în avioane...
- În timp ce eu putrezesc în junglă? - Uite...
Lasă-ne să-ți explicăm ce avem...
Stai.
De acum încolo, în toate laboratoarele mele...
voi construi o casă mare cu aer condiționat, cu piscină...
- Și curve din Brazilia. - ... și curve din Brazilia.
- Doar pentru tine. - O problemă.
Astea sunt laboratoarele mele.
Calmează-te. Nimeni nu se ceartă cu tine.
Arată-mi producția și vom vorbi mai târziu.
Pablo nu-și putea ascunde succesul față de prietenii lui.
Erau violenți, nebuni și putred de bogați.
Obișnuiți să primească ce doresc, într-un fel sau altul.
Cum ceva atât de mic poate produce atâția bani!
Acum mă întreb... să mă implic și eu sau nu.
Ce crezi, Pablo?
Am auzit că afacerea cu "cartofi" merge ca pe roate.
Eu nu m-aș implica.
M-am uitat bine pe piață.
Importând cartofi din Peru e foarte ușor.
Desigur. Aceleași rute de contrabandă.
Aveți grijă, băieți. Dacă începem să luăm cu toții cartofi în același timp,
peruvienii o să crească prețul.
Se cultivă cartofi și în Bolivia.
Putem reduce costul de transport dacă cumpărăm toți odată.
Cel mai greu e să ducem marfa în Miami.
Vă trebuie multă creativitate să faceți asta.
Cât ne vei plăti să fim "creativi"?
Îmi livrați produsul mie.
Și îl voi livra eu în Miami și-l voi da contactelor voastre de acolo.
Lehder va face asta.
Vă voi da 35% din vânzări,
dar voi asigura produsul cu până la 50% din valoare.
Afacerea cu cartofi e a noastră. Nu avem nevoie de...
S-a făcut?
Da.
Sună bine din partea mea.
Îmi voi crea propriile rute și nu am să-ți mai folosesc niciun serviciu.
Nu mă așteptam la altceva, Gonzalo.
Parteneri?
Știu ce faci tu partenerilor.
Hai să ne numim... "prieteni asociați."
Pentru Miami.
Pentru Miami!
Când am început, să găsim un kg de iarbă era ceva de sărbătorit.
Și nu de mult, am început să confiscăm 60 de kg de cocaină zilnic.
Credeam că facem o mare diferență.
Adevărul e că nu făceam nimic.
Ne lăsau să luăm 60 ca ei să poată aduce 600.
Pablo a umplut piețele.
Nu a durat mult până când Miami a devenit dependentă.
Și vorbesc serios.
Era ca și cum tot orașul încerca să pună mâna pe cocaină.
Și cu banii... venea violența.
Acești oameni erau înlocuiți de către columbieni,
și nu purtau șlapi.
Legistul din Miami a spus că columbienii sunt ca paharele de plastic.
Le folosești o dată și apoi le arunci.
Nu mai încăpea niciun cadavru în morgă, din cauza războiului de droguri.
Au trebuit să închirieze o mașină frigorifică de la o companie locală
să țină corpurile în plus.
Aia a fost prima persoană pe care am împușcat-o.
Un adolescent ce nu-și putea cumpăra un pachet de țigări.
A fost legitimă apărare.
- Te-a sunat Kevin? - E îngrijorat pentru tine.
A uitat să-ți spună că puștiul avea 17 ani?
Vinde droguri.
- Da. - Atunci dă-l naibii.
Ce s-a întâmplat?
- Faceți loc! - Eram pe cale să-mi termin tura
când am primit o ambulanță cu luminile și sirenele aprinse.
Rămâi cu mine.
Am o femeie gravidă inconștientă.
Paramedicii au spus c-a leșinat când s-a dat jos din avion.
Pe când a ajuns la noi, de abia mai respira.
- Presiunea e 60 cu 40. - Pupile dilatate, puls rapid.
Știam că-i supradoză de cocaină...
dar nu era nicio urmă de drog pe nas sau semne de injecție.
Am făcut tot ce-am putut.
A murit în camera de urgențe.
Am încercat să salvăm copilul...
Copilul a murit în mâinile mele.
Îmi pare rău.
A cărat în corpul ei 11 uncii de cocaină.
Două dintre punguțe s-au spart.
12 grame de cocaină în sistemul ei.
Nimeni nu supraviețuiește.
De ce nu vrea Pablo să mă vadă?
Am stat atâta timp așteptând după el.
Spune-mi ceva, "Gândac."
Te-ai gândit că vei face atât de mulți bani?
Dă-i naibii de bani. Vorbesc despre renegociere.
Dacă nu eram eu, voi doi ați fi făcut contrabandă cu țigări.
Hai să-și dau un sfat.
Nu spune niciodată așa ceva lui Pablo.
El nu-i la fel de iertător ca mine.
Pablo îi trăgea țeapă lui "Gândac."
Dar "Gândac" trebuia să-l asculte pe Gustavo.
În schimb, a găsit un alt mod de-a-și lua partea meritată.
Oprește-te!
Ce ai în roțile de rezervă?
390 de kg, Pablo. Le-am pierdut.
Gustavo, cum adică "le-am pierdut"?
Cum am spus, le-am pierdut.
Cine le-a pierdut? Au dispărut? În neant?
Nu te juca cu mine, Pablo. Le-am pierdut.
Se pare că polițiștii au oprit băieții în timp ce ieșeau din Ipsalia.
Uite... am plătit fiecare polițist de aici până în Ipsalia.
Cum am pierdut un transport atunci?
Se pare că Colonelul Herrera a devenit dintr-odată sincer.
Știi ce vreau să spun?
Și cât de mult cere?
Prea mult.
Ce vei face?
Întoarce-te, Pablo.
Nu risca nimic pentru dobitocul ăsta. Întoarce-te.
Unde mergi, Pablo?
Pablo?
Ce se întâmplă, frate?
Dl Escobar...
- Trebuie să renegociem. - Du-te naibii.
Du-te. Naibii.
Dar dacă te împușc în cap?
Ești sigur de asta, Colonele?
Nu s-a oprit din râs de când l-am arestat.
Suntem DAS, Ibarra.
Ce poate să facă?
Așa.
Nu, mai jos.
Nu atât de jos.
Gata.
Încă una. Sunt gata.
Pablo nu a știut atunci...
dar această poză o să-i cauzeze multe probleme pe parcurs.
Descătușează-l.
Poți pleca acum, ofițer.
Ia un loc, dle Pablo.
Am numărat mai mult de 300 de kg în acele camioane.
Valoarea pe piața e peste 4 milioane de dolari, dle Escobar.
Și tu ne dai doar 150.000 de $.
Așa am fost de acord.
Știi ceva?
Trăiesc făcând afaceri.
Poți să-mi accepți oferta sau consecințele. Tu decizi.
Sau putem renegocia, ajungem la o înțelegere,
și toată lumea pleacă acasă fericit.
S-a făcut?
Îți dau un milion de dolari... cu o singură condiție.
Care-i aia?
Cineva din organizația mea ți-a spus valoarea de piață a cocainei.
Altfel, de unde ai știi?
Dă-mi un nume... și nu va trebui să împărți banii cu el.
Se pare ca "Gândac" era un adevărat gândac.
Nu doar că l-a vândut pe Pablo autorităților,
fura de la el și vindea marfa în Miami.
Traficantul lui "Gândac" era Germain Zapata un columbian cu afaceri în instalații,
care de fapt era o fațadă pentru operațiunea de cocaină.
Avea 1.200 de kg în dubă și ghiciți cine cumpăra marfa?
Planul a fost să schimbăm mașinile,
și Zapata ar fi fost arestat odată ce părăsea portul.
1.200 de kg.
Asta ne-ar fi pus pe coperțile tuturor revistelor.
Bun, dragilor.
Cum merge afacerea de instalații?
Foarte bine.
- Cum arată? - Afacerea e foarte bună.
Haide, prieteni. Vă voi arăta.
Totul mergea perfect.
Cum am spus, prietene... 100% pur.
Doar ca Pablo era pe urmele lui "Gândac."
Avem o dubă plină de...
Nu mișca!
La pământ!
Mâinile! Culcat!
Nu te uita la mine.
Nenorocit...
În cazul Statului Florida împotriva lui Juan Diego Diaz,
după ce s-au luat în considerare toate lucrurile,
cauțiunea a fost plătită cu 2 milioane de doilari.
Am ajuns devreme la tribunal.
Mărturia mea îl punea pe nemernic după gratii mulți ani.
Avocatul a spus că La Quica și-a plătit cauțiunea de 2 milioane,
plătită prin transfer de la... de ce nu ghiciți?
La Quica s-a urcat în avion și a fost înapoi în Medellin până la miezul nopții.
Din '79 până în '84, au fost 3.245 de crime în Miami.
Și înafară de biroul turiștilor și al polițiștilor,
nimănui nu-i păsa de asta.
Ce l-a făcut pe guvern să observe, erau banii.
Miliarde de dolari pe an, mergeau din America în Columbia.
Și acest lucru... America nu a suportat.
Un grup de afaceriști s-au întâlnit cu președintele Reagan.
Erau îngroziți că economia narcotică ar doborî economia din Miami.
Sau... erau supărați că nu primeau și ei o mică parte.
Orice ar fi fost, afaceriștii au intervenit exact la timp.
E timpul ca copii americani să se întoarcă la școală...
Era timpul ca America să riposteze împotriva noului inamic.
Drogurile ne conduc societatea.
Amenință valorile și ne devalorizează instituțiile.
Ne omoară copiii.
Clasicul Reagan.
Direct și dur.
A depus mărturie că va merge după droguri până la sursă.
Dar Nancy a fost cea mai bună.
Pentru prietenii mei tineri, viața poate fi minunată.
Dar nu când nu o puteți vedea.
Așa că deschideți ochii în fața vieții, s-o vedeți în culori vii cum a dat-o Domnul
la fel cum sunt copii pentru El.
Spuneți da vieții.
Și când vine vorba de droguri și alcool... doar spuneți nu.
Nu, nu! Pablo, nu!
Nu, nu!
Spun că atunci când un holocaust nuclear distruge lumea,
doar gândacii vor supraviețui.
Lasă-l pe ratat acolo.
Cred că s-au înșelat.
În cariera sa, Pablo a omorât peste o sută de polițiști.
Dar nu am învățat asta decât mai târziu.
Tatăl meu s-a oferit voluntar în Al doilea Război Mondial.
Crezi că știa pe cineva în Hawaii?
Nici gând.
A fost un fermier din Virginia de Vest, dar acești ratați ne-au călcat teritoriul.
Așa că și-a pus bocancii și a mers în luptă.
Era datoria lui.
Cocaină în Miami?
Kg întregi din Columbia?
Ăsta era războiul meu.
Asta a fost datoria mea.
Și eram pregătit să mă lupt.
Și soția mea era gata să se lupte alături de mine.
Biletele, vă rog.
Bun.
Nu aveam nicio idee în ce ne-am înrolat.
Un an mai târziu... toate chestiile patriotice au zburat pe geam.
Ce avem?
- Îl avem pe "Otravă"... - Super. Altcineva?
Îl avem pe "Șopârlă."
Îl avem pe...
- "Vorbăreț." - Nemernicul.
- Mulțumesc pentru cadou, agent. - Nicio problemă.
Dacă e ceva ce am învățat în lumea narcoticii,
e că viața e mai complicată decât crezi.
Bună și rea... sunt concepte relative.
În lumea traficanților, faci ce crezi că-i corect...
și speri la ce-i mai bun.
Uite ce s-a întâmplat, șefu'.
L-au omorât pe "Otravă" la Dispensaria.
- Cine? - Cred că a fost Carrilo.
Și e un agent Antidrog străin ce face poze.
- Crește recompensa. - Asupra lui Carrilo, dle?
Plătesc jumătate de milion cine omoară agentul Antidrog.
Jumătate de milion?
Fă-o.
Cum doriți, dle.
Străinii naibii.
Traducerea și adaptarea Richard Nasta